Ze života Habsburků.
Tyto příspěvky jsou o dětech Marie Terezie. První část najdete ZDE. Jsou věci, které jsme se ve škole neučili, v učebnicích určitě nebyly stati o osobním životě panovníků. Říkám si, nemůžeme na text pohlížet příliš puritánsky, i když nevím, jestli je "nutné" vědět každou podrobnost. Vidíme to i v současnosti, být na postu panovníka není lehké.
Nejstarší syn Marie Terezie Josef II. je ze všech dětí nejznámější, asi díky jeho reformám. Na jeho příkladu je vidět, jaký může mít matka vliv na život syna. Josef neměl příliš štěstí
v politice, ani v lásce. Většinu života prožil ve stínu matky a jeho
životní láska mu zemřela po třech letech manželství. Druhá manželka se
mu pak tak hnusila, že s ní údajně nikdy neměl sex.
Vláda Marie Terezie se nesla v duchu osvícenského absolutismu. Nejslavnější panovnice v dějinách monarchie rozhodně pokroková byla, ale tím skutečným osvícencem na trůnu se stal až její syn Josef II. Některé z jeho reforem ho natrvalo zapsaly do učebnic dějepisu, ale v soukromém životě tomuto muži osud příliš nepřál.
Josef II. se Marii Terezii a Františkovi Štěpánovi Lotrinskému narodil jako v pořadí čtvrté dítě, ale dvě z jeho starších sester zemřely dříve, než přišel na svět. Po Marii Anně se narodila Marie Karolína, která zemřela před dovršením jednoho roku. Josef II. byl vymodleným dítětem – znamenal totiž mužského následníka trůnu. Zároveň to pro něj znamenalo velmi složitý život.
Již v raném věku se ukázalo, že má pro pozici panovníka
velmi dobré předpoklady. Vzděláván byl velmi důkladně a přísně, už od
mala se projevovala jeho inteligence. Jako šestiletý uměl číst a psát
v několika jazycích.
Zajímal se o politiku, což v jeho případě byla sice nutnost, on k tomu však přistupoval velmi iniciativně. Jako jeho sourozenci, tak i on vycházel lépe s
otcem než s matkou. V některých oblastech se rozcházeli
názorově a až do smrti Marie Terezie žil v jejím stínu. Jenže, po pravdě, jen oni dva věděli, jaký ten vztah opravdu je.
Ani Josef II. neunikl sňatkové politice své matky. Ale tehdy to tak chodilo, Marie Terezie měla přezdívku "tchyně Evropy". Poprvé se ženil jako devatenáctiletý a byla mu vybrána stejně stará nevěsta Isabela Parmská. Její příjezd na svatbu do Vídně je připomenut ZDE. I když šlo o politické manželství, příští habsburský monarcha se do své krásné a bystré manželky okamžitě zamiloval. Nejenže oplývala intelektem, bonusem bylo velmi dobré vzdělání, což pro ženy té doby nebylo typické.
Ani v tomto případě neměl Josef II. štěstí. Isabela Parmská
totiž měla komplikovanou povahu a city svému choti neopětovala. Už od
dětství byla velmi melancholická a podle všeho trpěla depresemi. Pronásledovaly ji prý předtuchy smrti. Josefovy city neopětovala,
ale velmi se sblížila s arcivévodkyní Marií Kristinou, Josefovou sestrou.
Dochovaná korespondence ukazuje, že jejich vztah byl velmi intimní, pravděpodobně lesbický. Bylo to nastíněno i v TV seriálu o Marii Terezii.
Přesto se však Isabela snažila být Josefovi dobrou manželkou a on
údajně nikdy nepoznal, že pouze předstírá, aby plnila svou roli. Pětkrát
čekala dítě, z toho třikrát potratila. Nakonec budoucí panovník přišel o iluzi šťastného manželství. Po třech společných letech Isabela zemřela na neštovice a jejich dvě dcery následně zesnuly v raném
věku. Byla to Marie Terezie (1762–1770) - zemřela v sedmi letech na zápal plic a Marie Kristýna (1763), která zemřela druhý den po porodu. Josefa smrt milované ženy, o které byl přesvědčen, že ho miluje
stejně jako on ji, zcela zdrtila.
„Dělili jsme se spravedlivě o strasti i radosti, a tak jsme spolu prožili nejšťastnější dny. O to všechno jsem byl oloupen. Žádná princezna, žádná žena nebyla jako ona. Byl jsem to já, kdo vlastnil ten poklad, o který jsem ve dvaadvaceti letech přišel," napsal o své manželce po její smrti.
Pohromy se na Josefa II. začaly valit jedna za druhou. Dva roky po smrti milované ženy Isabely náhle zemřel jeho otec František Štěpán Lotrinský a on se stal císařem Svaté říše římské. To ještě více pošramotilo vztahy s matkou. Byl spoluvládcem Marie Terezie, ale skutečnou moc měla v rukou stále jeho matka. Marie Terezie byla pokrokovou panovnicí, ale novotám, které chtěl zavádět Josef II., nebyla příliš nakloněna. Hlavní slovo v rodině měla stále ona. Matka se synem se neshodovali například v náboženských svobodách a Josef II. ve stínu Marie Terezie trpěl.
Spory se netýkaly pouze politických záležitostí, matka jej dotlačila i do další nepříjemnosti – druhého politického manželství. Po smrti první manželky mu přibyly nové starosti.
Marie Terezie si totiž přála, aby Josef jako císař konečně přivedl na
svět dědice monarchie a tak ho přes protesty donutila k dalšímu
politickému manželství. Tentokrát s jeho sestřenicí z druhého kolena
Marii Josefou Bavorskou.
Jenže tento sňatek skončil katastrofou. Josef II. už údajně po Isabelině smrti nebyl schopen milovat, nevěsta navíc nebyla právě oslnivou krasavicí. V dobových pramenech je Marie Josefa popisována jako fyzicky neatraktivní a poněkud zpomalená. Josefovu náklonnost se sice snažila získat, on ji ale systematicky ignoroval a tak manželství pravděpodobně nikdy nebylo naplněno.
Některé zdroje uvádějí, že Josef II. se svou druhou manželkou odmítal mít sex, pečlivě se vyhýbal místům, kde by se s ní mohl potkat. Ponižující svazek nakonec stejně jako u Josefova prvního manželství ukončily neštovice. Marie Josefa onemocněla a zemřela bez povšimnutí svého manžela.
![https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/8/85/Signature_of_Joseph_II%2C_Holy_Roman_Emperor.jpg](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/8/85/Signature_of_Joseph_II%2C_Holy_Roman_Emperor.jpg)
Mám ráda takové podrobnosti. Čte se to jako kniha. Když jsme ve 4. ročníku gymnázia jeli na týden do Prahy na poznávací pobyt, mysleli jsme si, že putování po památkách bude nuda, ale jel s námi tehdejší ředitel a ten uměl zaujmou právě historkami,které v učebnicích nebyly. Bili jsme se o místo vedle něho.
OdpovědětVymazatMaruško děkuji za taková slova, tomu rozumím a dovedu si představit. Také mám gymnázium, navíc tehdy jsme měli "povinnou" maturitu z dějepisu. Když nám to oznámili, většina ve třídě to brala jako slušně řečeno "nemožného" a nutné zlo. Jak jsem byla ráda, beztak bych si to zvolila sama. K dějepisu mě přivedl můj otec. Tam je jeho stopa ve mně zapsaná. ☺
VymazatTaké jsem maturovala povinně z dějepisu a vybrala jsem si z českých dějin Přemyslovce a další vznik států Anglie, Francie a Německa. V duchu jsem zajásala, že to mám v kapse a v ten moment okno. Celá jsem se rozklepala a nebyla schopná ani nalistovat správnou mapu, ve které bylo všechno a mohli jsme ji použít. Výpadek paměti pokračoval i u volitelného předmětu, mé oblíbené chemie. Vůbec netuším, co jsem blekotala, ale prošla jsem díky dosavadním studijním výsledkům.:)
VymazatVzpomínky na maturitu mohou být různé, léta ty hrany obrousí. Já jsem spoléhala právě na paměť, ale výpadek paměti může nastat z důvodu trémy nebo nervozity a to je pak horší. Jinak jsi ty otázky měla podle mne "fajné". Ovšem, nějaká zapeklitost se vždy najde. Pokud jde o mne, vždy, když se jednalo o práci s mapou, brala jsem to jako plus a věřila jsem si. Jak jsem už uvedla, tohle je otisk mého táty ve mně.
VymazatHlavně, že jsme tu školu zdárně ukončily, jedna z mých spolužaček gympl dělala celých šest let. ☺
Hani,hezky se mi to četlo,to jsou opravdu věci,které jsme se neučili.
OdpovědětVymazatJak píšeš o tatínkovi,tak já měla stejného.Dostávaly jsme se sestram knihy jedině o české historii,když jsem chodila na základku dějepis mě hodně bavil.Na ekonomce se to změnilo,asi jsem k ní byla určená.Dějepis byl tak dost stranou a více mě bavila právě ta ekonomika a další předměty kolem ní.Třeba hospodářské počty.
Tak docela ráda s tebou do dějin pronikám.
Měj se hezky
Jituš, ráda si čtu Tvé postřehy, v mnohém je mi to hodně blízké. Já jsem knihy dostávala jako dárky, jednak od mé pratety - babiččiny sestry, která byla hornice na Dole Trojice a přes tuto těžkou a hrubou práci byla asi z celé rodiny největší milovnicí knih. Tehdy nebyly platy vysoké a ona často kupovala naše klasiky, milovala K. V. Raise, knihy půjčovala známým a sousedům. Dodnes mám některé její knihy a možná je někdy představím. Od rodičů jsem také dostávala historické romány, vzpomínám na naše rozhovory s tatínkem o historii a zeměpisu, přitom měl obchodní akademii, nebyl internet a netuším, kde se u něho láska k historii vzala.
VymazatEkonomika mi byla také od dětství blízká, oba rodiče měli obchodní akademii, i můj kmotr, sestřenice, takže i já jsem měla nakročeno být účetní na šachtě. Jenže, mě na tu školu pro velký zájem nevzali, jak jsem pak říkala - chválabohu za to, děkuji komisi. ☺ Šla jsem na gymnázium a tam se ukázalo, že nejen šachtou živ je člověk.
Moc děkuji za ten zájem o dějiny a přeji výborně prožitou neděli. ☺
No, už jsme si to tu říkali mockrát - ani hlavy pomazané to neměly nijak jednoduché.
OdpovědětVymazatHani, děkuji za zajímavý příspěvek a přeji krásnou neděli, Helena
Je to přesně tak, Helenko, navenek zachovat dekorum a dělat, že to "štěstí" vyzařuje, i když ten osobní život za moc nestál.
VymazatDěkuji za pochvalu a také přeji krásný zbytek neděle. ☺
Interessantissimo questo post.
OdpovědětVymazatCerto che in fatto di matrimoni Giuseppe II è stato proprio sfortunato
Také mi připadá osud Josefa II. jako zajímavý, ale není šťastný.
VymazatDěkuji a přeji příjemně prožité dny. ☺
Nicméně uzavírání sňatku ,ani se nedivím,vždy šlo o moc a peníze. Jak k tomu pak mladi muži a ženy mocných přišli .Hanko👍
OdpovědětVymazatMarti, u urozených a panovnických rodů to tak bylo, mnohdy se sňatkem dětí vyřešil mír mezi zeměmi, ještě to v Toulkách také bude. Nezáviděníhodná situace.
Vymazat